Hogy ismerkedtetek meg?
Gyerekkorunk óta ismerjük egymást, a környékről...
- Ugyanott nőttetek fel. - Igen.
Én feléjük lógtam...
- A Kenmare-on? - Igen.
Én meg a Prince, az Elizabeth és a Spring Streeten lógtam.
Mindig is ő volt az egyetlen,
aki tudta, honnan jövök, ismerte azt a világot,
és innen indultak a közös filmjeink.
Mikor dolgoztatok együtt utoljára Az ír előtt?
- A Casinón? - A Casino 22 éve volt.
- Neked is. - Jézusom!
Úristen!
Teljesen lenyűgözött, mennyire komolyan vetted.
- Jó hosszú treatmentet írtál hozzá. - Igen.
És...
De a Hallom, szobafestő vagy
egy lenyűgöző könyv. Hihetetlen volt.
Először a New York-i lakásodon meséltél nekem róla.
- Ott laktam, amikor beszéltünk róla. - Azt mondtad,
filmet csinálunk belőle.
De már olvastam a könyvet.
- Régebben. - A golfpályán kaptam.
- Érdekes. - A pasas megmondta,
hogy egyszer filmet csinálunk belőle.
Mire én: „Persze! Viszlát!”
- Aztán így lett. - Én is így voltam vele.
Tényleg?
Eredetileg nem az volt a cél, hogy újra együtt dolgozzunk.
De végül így alakult. Kizárásos alapon, a közös érdeklődés miatt.
Az az érdekes, hogy ez most más, mert valóságos.
A mi világunkról szól, a mi Amerikánkról.
És az egész a szervezett bűnözés keretei között zajlik,
de ez csak a keret.
- Így van. - A filmnek köszönhetően,
ahogy öregszünk,
képesek leszünk úgy tekinteni erre a világra és a karakterekre,
hogy meglátjuk az emberi arcukat.
Összetartanak, lojálisak egymáshoz, szeretik egymást.
Aztán jön az árulás.
Tudom, mit érzel, Frank. Hidd el, tudom, mit érzel.
Mindent megpróbáltunk, hogy segítsünk rajta.
Te is tudod.
Te is megpróbáltad. Csak magának köszönheti.
Egyszerűen passzolt a korosztályunkhoz.
- Igen. - Furcsa volt.
Intimebb és személyesebb lett így a film.
Nagy volumenű alkotás, de a három férfira koncentrál.
- Az ő történetükre. - A kort tükrözi.
Igazi kegy volt megcsinálni ezt a filmet,
hiszen tökéletesen passzolt a karakterekhez.
Nem kellett sokat beszélnünk
- a karakterekről. - Nem.
Főleg a közös jeleneteinknél Allal.
- Igen. - Elolvastam,
és mondom, istenem, remélem, nem esik majd nekem,
úgy, ahogy Al szokott, mert ha igen, akkor mit csinálok?
Viszonoznom kell majd?
És azt mondta,
ebben a jelenetben nyugodt marad.
Mire én: „Remek. Feltéve, hogy ő nem esik nekem...”
- Benne van a levegőben. - Ahogy mondod.
„B... meg, fiúk! Bla-bla-bla.”
Ilyen volt az egész, nem rám irányult.
Kérdezted, improvizáljunk-e.
Mondom, részemről oké, de szerintem szeretne kifakadni.
Sajnálom, de felmerült bennem. Van még valami más is?
Ez az én szakszervezetem! Mi az, hogy valami más?
Ez az én szakszervezetem!
Ez egy elgondolkodtató film.
Bizonyos értelemben régi vágású kamaradarab.
Van benne akció meg minden. Nagy kaliberű.
Mégis igazodnia kell ahhoz a ritmushoz,
ahogy manapság azokra az időkre gondolunk.
Tökéletes volt ehhez a típusú anyaghoz.
Hosszú film lett.
Számításba vetted ezt menet közben?
- Nos... - Hogy hogyan fog működni?
manapság a közönség és a helyszínek, ahol a filmeket vetítik,
folyamatosan változnak. Nem voltak ilyen forradalmi változások
a hangosfilm 1927-es megjelenése óta.
Kockáztattam. Nem felelhetsz meg mindenkinek.
- Nem célozhatsz be egy konkrét helyszínt. - Így van.
Mondom, csináljuk!
- Elköteleződés a filmhez. - Igen.
Ha látni akarod, csomó időt töltesz majd a szereplőkkel ebben a világban.
Van itt egy csomó kemény fickó.
Mondta neked?
- Nem félsz tőlük, ugye? - Nem.
Én is így gondoltam.
Itt most nem csak szerepekről beszélünk...
- Ők mind valóságosak. - Igen.
- Ők hárman tényleg léteztek. - Így sokkal könnyebb.
Tényleg segít. Bár sajnos már nem élnek.
De az segít, ha életben vannak.
- Igen. - Beszélhetsz velük, időt tölthetsz velük.
- A te karaktered híres volt. - Így van.
- Sok anyagod volt. - Rengeteg felvétel.
- Sokat hallgattad a hangját? - Igen.
- Remek volt. - Igen, segített.
A kutatási fázis,
a rengeteg kép és cikk, aztán látod magát a személyt...
Tényleg nagyon hatásos.
Ami igazán nagyszerű a történetben, az a három férfi karaktere.
Klasszikus történet a hűségről,
a testvériségről és az árulásról.
- De érthető okból történik az árulás. - Igen, szükségszerű.
Elképesztő a kapcsolatuk, ha belegondolunk.
- Tudom. - Egy szobában alszanak.
- A testőre. - Külön ágyon.
És ha történik valami, ő meg a másik szobában van?
A folyosón? Kitennéd oda?
Nem hiszem.
Kíváncsi voltam, Bob hogyan fog beszélni narrátorként.
Mintha arról kéne beszélnem, milyen volt eleinte itt lenni.
Teljesen valóságos volt.
Mintha tényleg megtörtént volna. Ott van.
A fickó, aki meséli a történetet, ott van. Vagy ott volt.
Mint a seregben.
Követted a parancsot, tetted, amit kell,
és megjutalmaztak.
Ahogy mondod, eljátszottátok a karaktereket,
és egy idő után már nem is próbáltátok el a jeleneteket.
- Nem próbáltunk. - Olyasmi történt...
Létező személyek voltak, ne feledjük,
- de ki tudja, mi történt igazából? - Igen.
Ami megragad, az a kapcsolatok mélysége, mindhármuké.
Érdekes, hogy Russel pont az ellenkezőjét hozta a megszokott...
Karaktereknek?
- Igen. - Igen, megmondtad.
„Most nem a szokásos gengszter leszel.”
A nagykutyák beszéltek az öreggel.
Az öreg megmondta a fiának, Jacknek...
hogy ne feledje, ki a szarnak tartozik.
Mondtam, hogy ha nem játszhatom ezt,
- hadd legyek Tony Pro. - Igen.
Mire ő: „Nem akarom, hogy őt játszd.”
- Ők egy páros. - Értem.
Itt van Tony, meg kell birkóznod vele. Csakis miattad tart ki,
miattad van életben azon a ponton.
De mi történt valójában?
Nem tudjuk. Ez csak egy lehetőség.
Az igazság a kapcsolatokban rejlik,
az őket körülvevő világba ágyazott kapcsolatokban.
Jimmy Hoffa volt a legnépszerűbb
- az elnök után akkoriban. - Így van.
Ezt elfelejtjük.
Meg a szakszervezeteket is, hogy mennyit harcoltak
a normális fizetésért.
Egyszer csak feldühödött Kennedyék miatt.
Aztán azt mondod:
„Sosem bocsátja meg, hogy pénzt adtam Nixonnak!”
Igen.
Istenem! Mibe keveredtél?
- Ebből nincs kiút. - Igen.
A karakter pedig azt sugározza, hogy nincs gond.
De abból a tekintetből tudod, hogy gond lesz.
Emlékszel arra a jelenetre, amiben megkértem Bobot,
- hogy üsse le Tony Prót? - Fergeteges!
Szerinted Russ elintézi a fickót?
Bonyolult ügy.
Bonyolult.
Azt mondja, „Muszáj megértened.
Felépítettem ezt. Ez tiszta.
Ez haladás. Ez a jövő.”
De azt mondja, „Nem, sajnálom.
- Kulcsfigura.” - Nem fogja megtenni.
- Nem engedné. - Nem.
„Megölném én, de túl ismert vagyok.”
„Én akarom megölni a rohadékot, de nem tehetem.”
Őrület, hiszen valaki életéről beszélnek, hogy hogyan öljék meg.
Ebben a világban ez hétköznapi,
- simán kiiktatják. - Ennyi.
- Mennie kell. - Útban van.
- Nagyon is. - Igen.
Felfoghatatlan.
És a Tonyval való beszélgetésed után?
- Végeztem. - „Beszélgetés”.
Te jó ég!
- Nem ment jól. - Hagytad az öreg fiút verekedni.
Igen, tudom.
- A srácok rám ugrottak. - Stephen volt.
- Istenem! - Tony Pro utálta.
Tudom.
- Az igazi Tony Pro gyűlölte Jimmy Hoffát. - Gyűlölte.
Szívből gyűlölte.
Saját kezűleg akarta megölni.
Együtt kezdték, aztán szétvált.
- Mármint a hatalom. - Igen, a hatalom.
És Tony?
Mögötte a maffia, mögötted a szakszervezet.
- Amit te hoztál létre. - Igen.
Mit akar? Miért van itt? Mert gengszter?
Szegény Jimmy nem értette.
Tudom. Nem értette.
Volt egy elképzelése a dolgokról, és hitt benne...
- Megtette. - Nem hitte,
- hogy ez megtörténhet vele. - Nem.
Azt mondtad, sosem mernék.
Nem mernék!
- Ne mondd! - Nem mernék.
- Jimmy... - Frank, ne csináld!
Ne mondd, hogy nem mernék!
És aztán...
- Sikerül nekik. - Igen.
Az emberek Hoffa eltűnéséről kérdeznek.
Nem tudom. Charles Brandt ezt írta meg a könyvében.
Akár ez is történhetett. A lényeg, hogy eltűnt.
Így van.
A teóriák, miszerint egy hordóban kötött ki
valahol a keleti parton, nevetségesek.
Pofonegyszerű a történet.
- Ez a helyzet. - Vicces...
hogy a karakterem, aki összehozott titeket,
sokszor próbált megmenteni, de nem hallgattál rá.
Jimmy nem is tudta, hányszor próbálta megmenteni.
Nem akarta, hogy meghaljon, és tudta, hogy végül rajta múlik majd.
- Érdekes volt. - Ha róluk van szó,
egy ponton azt mondja, mindent megpróbáltak.
- „Mindent megpróbáltunk.” - Igen.
- Nem hallgattál ránk. - „Ilyen az élet.
Mennie kell. Ennyi.”
Lenyűgöző!
Nem mondta ki, hogy mennie kell.
- Csak néztél... - Sosem mondtam.
- „Ez a helyzet. Mondd meg neki!” - „Ez a helyzet.”
Beszélned kell vele, és el kell mondanod neki.
Ez a helyzet.
Mi a helyzet?
Honnan jött a...
digitális fiatalítás ötlete?
Megvolt a forgatókönyv,
és a jelenetekhez, a visszaemlékezésekhez,
amelyek Bob részéről a film felét teszik ki,
- fiatalabb színészek kellettek volna. - Igen.
Gondolkodtam, mi legyen. Magyarázzak el nekik mindent?
Nekünk nem kell magyarázni.
A viselkedés a lényeg. Hogyan ülsz, hogyan állsz, hogyan köszönsz másoknak.
Hogyan csapongsz beszélgetés közben.
Tajvanon forgattunk, és Pablo az ILM-től odajött hozzám,
és elmondta, hogy digitális fiatalítással foglalkozik.
Filmeknél. Mondtam, hogy tudom.
A Csillagok háborújánál és a többi hasonló filmnél is csinálják.
- Igen. - Erre ő mondta,
hogy Az ír lenne az első film, amiben ezt alkalmazzák.
Mondom, várjunk csak...
Ez remek ötlet. Az egyetlen gond,
ha nektek vagy bárki másnak a jelenetekben
teniszlabdával az arcán kell beszélnie...
Tudod, hogy értem, Joe?
- Igen. - Úgy elvész...
- Nehéz... - De komolyan.
- Nehéz úgy. - Igen.
- Rád teszik, aztán úgy kell beszélned. - Igen.
Megmutatták,
és leginkább egy robotra hasonlít.
Mindenféle eszköz...
A lényeg, hogy lássák egymást, hogy együtt játsszanak.
„Szóljatok, ha teniszlabda nélkül is megy!”
És tényleg szólt. Amúgy is ott volt.
- Igen. - Folyton jött, és mondta,
hogy kitalált valamit, a jelölők láthatatlanok lesznek.
Igen.
„Három lencse kell minden kamerára.”
- És a kamerák. - Emlékszel?
Kilencmillió kamerával dolgoztak.
Két kamerával szoktunk dolgozni.
Két kamerával, gondolj bele!
És az összes többi cucc, őrület volt!
Teljesen új volt számomra.
- Nekem is. - Megtanítottak.
Nem a pöttyökről beszélek,
hanem arról, milyen két kamerával dolgozni,
meg ilyenek.
Rengeteget tanultam erről tőled és Bobtól,
aztán bejön ezekkel, és azt mondja,
„Joe, ne nézz a kamerába!” Melyikbe?
Tizenkét kamera van itt...
Három lencsével. Melyik lencsébe? „A lencsébe nézel.”
Emlékszem, a folyosón sétáltam,
és azt mondtad,
„Olyan, mintha körbenéznél.” Mondom, nem tudom, hova nézzek.
Sétálok. Nem akarok a lencsékbe nézni.
Bementem, és láttam, mi a gond.
Szoktam mondani, hogy átsuhansz a képernyőn. Nehéz.
- Igen... - Átsétálsz.
Mondom, várjunk! Jól sétálok?
Ha a kamera felé mész, és nem akarsz a lencsékbe nézni?
- Milyen lencsék? - Mondom, jó.
Tényleg nem volt semmi. Sokkoló volt látni Joe-t
- Lucas stúdiójában. - A Skywalker Ranchen?
- Mesélt erről. - Aztán megmutatta azt a sok mindent,
az animált dolgokat az új filmekben.
Elképesztőek voltak.
Aztán mondta,
hogy szeretné, ha belenéznék, mit alkottak Az írrel.
És a képernyőn hirtelen...
Joe Pesci megjelent a képernyőn.
Mondom, ez Joe?
Egy régi filmjében?
Kérdeztem, hogy ki ez?
De volt valami a film szövetében,
amin látszott, hogy ez most valami új.
- Igen. - Arra gondoltam, hogyan...
Miben különbözik a sminktől?
Bizonyos sminkes trükköket már megszoktunk.
Például ott van Dustin Hoffman a Kis nagy emberben.
Megvan? Dick Smith varázsolta öreggé.
Mindenki tudta, hogy smink,
- felismerték Dustint és a karaktert. - Igen.
Aztán ott van John Hurt Az elefántemberben.
- Igen. - Ugye?
Ott van bent valahol.
- Igen. - Ő játssza. Ott van.
Végső soron mi a különbség,
ha megformálhatsz valamit...
és újraalkothatod, persze nem a semmiből...
- smink helyett CGI segítségével? - Igen.
- Ez volt a nagy fordulópont. - Igen, nagy dolog volt.
Ez nagy dolog. És ezek a srácok ráadásul úgy csinálják...
Kicsit zavaró volt a sok kamera meg lencse,
de aztán túlléptünk ezen, és rájöttem, hova kell nézni,
és nagyon megérte ezzel kísérletezni.
Ez az új irány.
- Részt akarsz venni a harcban? - Igen, uram.
Szeretnél történelmet írni?
Igen.
Bármit is kér tőlem, megteszem.
Fontos volt, hogy a fiatalabb énjeit is megjelenítse.
- „Most húzd ki magad!” - Istenem! Igen.
- Igen. - „Ennél a résznél
beszélj gyorsabban, magasabb hangon!
Akkoriban máshogy beszéltél.
Mire megöregedtél, lelassultál.”
- Fura volt. - Sok ilyen dolog volt.
- Bizony. - Az én emberem. És ő is.
- Folyton akar valamit. - Mindig.
Az első forgatási nap. Itt van Al, és új az egész.
Nem dolgoztunk még együtt.
De most így lesz.
Első forgatási nap,
Hoffát játssza, Kennedyék választási győzelmét nézi.
Gyűlöli őket. „Istenverte Kennedyék.” Ilyesmi.
Felkel a tévétől. Ott a családja.
- Jimmy, a gyerekek! - Ő és a rohadt problémák,
- amiket eddig okozott. - Jimmy!
Megyek. Ne várd, hogy végignézzem!
- Én nem... - És...
először dolgoztunk együtt.
Felkelt, és jó volt a jelenet. A párbeszéd is jó volt.
„Én most megyek innen. Viszlát!”
Kisétált. Mondtam, hogy remek, csináljuk meg még egyszer!
Megismételte, és feltűnt,
Rodrigo és David Webb odajöttek hozzám...
és azt mondták:
„Ebben a jelenetben 49 éves.”
Kérdeztem, hogy mi a gond? Mondták, hogy túl lassú.
- Túl lassan kel fel. - Igen.
„Ezt ti mondjátok meg neki.”
„Nem, te szólj neki!”
„Ez az első közös forgatási napunk, az első jelenet.”
Odamentem hozzá, és mondom, Al...
A fickó itt 49 éves.
Amikor felkelsz...
a székből, nagyobb lendület kell.
Érted? Átmész a konyhába. Nem maradsz a szobában, ugye?
- 51 évesnek tűntem, nem? - A következő jelenetnél kiabált,
hogy 52... aztán, hogy 65.
Végre megértettük.
- Figyelnünk kellett a tartásunkra. - Így van.
- Igen. - Hogy kiegyenesedjünk.
Mentem le a lépcsőn.
Az egyik jelenetben sétálok lefelé.
Léptem lefelé kettőt-hármat,
aztán lesétáltam, és Gary odajött hozzám.
„Kicsit fürgébbnek kéne lenned.”
- Emlékszem. - „Hadd mutassam meg!”
Megmutatta, és igaza volt, lefelé menet...
szökdelnem kellett volna, nem lesétálni, ahogy először csináltam.
- Mi a különbség? - Van különbség.
De miben más, ha azt mondja, III. Richárdot játszod, mozogj is úgy!
- Igaz. - Értitek? Színészet.
Az egész testeddel játszol. Rendkívüli dolog.
Vagy így csinálod, vagy úgy,
- mint az Ébredésekben. - A III. Richárdnál senki sem szólt rád.
Forgassuk újra! Megrendezem még egyszer.
Te magad csináltad, látod?
Összeraktam a filmet a fejemben.
Elfelejtettem, hogy színészként min kell keresztülmenjetek.
És folyton kértem, hogy ezt lehetne még egyszer?
Mire ti: „Marty, ne már!”
De aztán... ebben a filmben tényleg figyelembe kellett vennünk,
- főleg a forgatásokon... - Igen.
az erőforrásainkat. Emlékeztek?
- Általában sétáltunk ebédszünetben. - Igen.
Hogy energiát nyerjünk egy adott időn belül.
Tudnak ezzel kezdeni valamit?
Mondjuk kicsit félrement a dolog, és 65 évesnek néztünk ki
- 50 éves helyett. - Igen.
- De a játék rajtad múlik. - Hát igen.
Nem, azon nem tudnak javítani.
- Csak reménykedünk. - Tudom.
- Talán a hátán lehetne javítani. - Vén vagyok, hagyjatok!
- Egy hajszálnyit. - Nem gondoltam, hogy ide lyukadunk ki.
- Azt volt a cél, hogy nagyot alkossunk. - Igen.
Egy korszerű filmet.
- Igen. - Ez volt a lényeg.
Észre sem veszed.
- Ez a legfurcsább. - Ez a lényeg.
Amikor megláttam Joe-t, nem tűnt fel.
- Mondom, ez Joe. - Igen.
Hogyan csinálták? Régi felvételek alapján?
Nem tudom. Érdekes lenne összevetni más képekkel.
Igen.
Kiken végezték még el a digitális fiatalítást?
- A többieken is a jeleneteinkben? - Csak rajtatok.
- Csak hármunkon? - Igen.
- A többieknél a sminkesek oldották meg. - Igen.
Például 1983-ban
- megvannak az embereitek. - Igen.
Talán valaki hiányzik. Más vette át a helyét.
Ott van a feleséged, Jo, veled van.
Ügyel a részletekre. Amikor a Dühöngő bikát csináltuk,
az arénában leállította a forgatást, odahívott mindenkit, és azt mondta:
„Ott abban a sorban annak a fickónak nem korhű az órája.”
- Rögtön szemet szúrt. - Igen.
- Feltűnő volt. - Kinek?
Tudtam, hogy feltűnne, oké?
Akkoriban nem javíthattál digitálisan.
Nagyon vicces. Pont ezt mondom.
Biztos vagyok benne.
Hiába módosíthattuk utólag a korunkat,
és az embereket körülöttünk, ő ugyanúgy ügyelt mindenre.
A film erejétől
és a megvalósítástól, a művészi vonatkozástól eltekintve
maga a technika is
hatással lesz más színészek és színésznők
- karrierjére is. - Egyetértek.
A következő 30 évben is játszhatunk.
Bocs, Joe!
Nem hinném, Bob.
- Tényleg nem. - De így van.
Eszedbe ne jusson, Frank!
- Nem fogom tartani a számat. - Tudom.
Senkiért.
- Én tudom, te tudod. - Tudom.
- Ők nem tudják. - Nos...
Ez vagyok én, ilyen vagyok, és ezt fogom tenni.
Az én esetemben, ahogy öregszem...
egyre jobban értékelem...
az itt jelen lévőket.
Igen, ez...
Értékelem, amit csinálsz.
Ezek a fickók kihúztak a slamasztikából.
- Igen. - Visszahoztak.
Mindent jobban értékelek.
És máshogy is látok mindent.
Újabb ok, hogy folytassuk, és tovább dolgozzunk.
- Sok szempontból... - Ez történt most.
Miután végre megegyeztünk,
láttam a reakcióját, mikor vázoltad a történetet.
Erős és érzelmes volt. Mondom, ezt aknázzuk ki!
Ez valóságos. Ebből tudok dolgozni,
megcsinálhatjuk.
És hova vezet ez minket?
Mondtam, hogy nem biztos, de talán tudom.
Ez a korral jár.
Nem tudom. A nézők talán nem fognak egyetérteni,
de... máshogy látod a dolgokat.
Szerinted is jobb lettél az évek során, Marty?
Jobban megy?
- Hát... - Nem úgy értem...
- Értem, mire célzol. - Leginkább...
Az történt, hogy kezdtem rájönni,
hogy sok mindent csináltam eddig,
volt egy bizonyos gondolkodásmódom,
díszletezési és vágási stílusom, meg ilyenek.
Például a Dühöngő bikában. A párbeszédes jelenetek fixek,
az akciójeleneteknél szállnak a kamerák mindenfelé.
És megcsináltam.
Mintha mindent dokumentarista stílusban csináltál volna,
ami nekem nagyon tetszett.
- Igen. - De ezen kívül
áthatja az egész filmet egy érzés.
Elfog egy érzés. Mint az Aljas utcáknál.
Igen.
Évekkel később láttam, végignéztem,
és azt gondoltam, megint tökéletesen elkaptad
a környék és a karakterek hangulatát.
Mint minden egyes rohadt filmednél.
Te aztán tudod, mit csinálsz.
Ezért kérdeztem, hogy szerinted jobb lettél-e.
- Letisztult. - Nem kérdőjelezed meg magad.
Szekond plán lett belőle. Közelkép.
- Lenyűgöző! - Ennyi.
A lényeg, hogy végül...
Érdekes, amikor szembesülsz vele,
hogy meg kell csinálnod egy narratív részt.
Rájöttem, hogy nem tudom.
Mindent újra kell tanulni minden egyes filmnél.
Minden beállítást újratanulsz. Ennyi.
Harcba indulsz, ki kell találnod mindent, és magaddal harcolsz.
Magabiztosabb lettél.
- Magabiztosabb vagy. - Igen.
- Tudod, mit kell tenned. - Az vagyok.
Mindent beleadtunk, mint a Hugónál, 3D meg minden.
Csodálatos volt.
De mostanra a lényegi részek váltak fontossá.
A karakterek a filmben
- és abban a világban. - Így van.
Nem számít, hogy itt ülsz vagy a kocsiban vagy.
Bárhonnan képesek intézni a dolgaikat.
Tulajdonképpen névtelenek,
de ők mozgatják az egészet, tragikus erőként.
Tudod, ez nagyon...
Nem volt szabad az útjába állnom ennek.
- Hát igen. - Értitek.
Talán nem minden néző látja így, de ezt tettem.
Végül minden egyes filmnél új dolgokat tanulsz meg.
A feliratot fordította: Kiss Orsolya